Activitatea+1+Modul+6


 * Modul 6, ActivitATE 1**

Instruirea elevilor cu nevoi speciale

Instruirea efectivă în cadrul procesului de gândire are şase componente:
 * Învăţarea prin cooperare.**
 * Organizatori grafici.**
 * Accesarea cunoştinţelor anterioare.**
 * Strategia Explicită de Instruire**
 * 1) Selectarea unei aptitudini sau strategii adecvată pentru instruire
 * 2) Etichetarea şi clasificarea aptitudinii pe categorii
 * 3) Modelarea aptitudinii prin gândirea cu voce tare
 * 4) Practica îndrumată a deprinderii cu un partener sau un mic grup
 * 5) Explicarea modului în care trebuie utilizată deprinderea sau strategia şi când anume
 * 6) Antrenarea permanentă privind utilizarea deprinderii în mod eficient
 * Evaluări alternative.**
 * Tehnologie de susţinere**

Instruirea prin proiecte a elevilor înzestraţi şi talentaţi Elevii înzestraţi şi talentaţi obţin în mod independent multe strategii de învăţare, dar ei, ca toţi elevii, au adesea nevoie de instrucţiuni suplimentare. La elevii avansaţi, nu este suficient să li se dea de îndeplinit sarcini complexe, provocatoare. De asemenea, ei au nevoie de instrucţiune şi sprijin în ceea ce priveşte procesele şi deprinderile de care au nevoie pentru a realiza cu succes acele sarcini. Modelarea şi antrenarea sunt componente importante ale instruirii pentru dezvoltarea abilităţilor de gândire superioare. Instruirea efectivă în cadrul procesului de gândire are şase componente:
 * Strategia de instruire**

Metacogniţia, sau “gândirea despre gândire” se referă la procesele mentale care controlează şi reglementează modul în care gândesc oamenii. Metacogniţia este importantă în special în activitatea de proiect, deoarece elevii trebuie să ia decizii privind strategiile care trebuie folosite şi modul în care să fie folosite. Cercetarea de către Marzano (1998) a 4000 de intervenţii de instruire diferite a constatat că cei care erau mai eficienţi în ceea ce priveşte îmbunătăţirea învăţării elevilor erau aceia care s-au axat pe modul în care elevii gândesc cu privire la procesele de gândire şi la modul cum elevii se simt în calitate de cursanţi. Atunci când elevii înzestraţi şi talentaţi lucrează în proiecte care îi provoacă să-şi asume riscuri şi să-şi extindă gândirea, instrucţiunea în metacunoaştere îi ajută să atace problemele aşa cum fac profesioniştii în domeniu. Su ccesul lor este influenţat de cunoaşterea modului de a exploata cunoştinţele utile şi de a cunoaşte când să întrerupă strategiile neadecvate sau neproductive” (Watters, 2000). Proiectele sunt potrivite în mod natural pentru colaborare deoarece elevii lucrează cu perechi pentru a lua decizii şi a rezolva probleme. Lucrul împreună cu alţii la sarcini semnificative poate motiva elevii şi intensifica învăţarea lor deoarece se sprijină unul pe altul în timp ce fac planuri, iau decizii, rezolvă probleme şi îşi evaluează progresul. Totuşi, uneori elevii înzestraţi şi talentaţi se simt exploataţi de lucrul în grupe unde s-ar putea să trebuiască să-şi asume responsabilităţi suplimentare pentru a asigura succesul proiectului. Pe de altă parte, elevii avansaţi trebuie să înveţe să colaboreze cu succes la fel de mult ca şi ceilalţi elevi. Oferirea de instruire în cadrul unor strategii de colaborare preconizate şi stabilirea din timp de reguli de bază pentru interacţiunea grupelor poate reduce problemele şi creşte productivitatea de grup. Gruparea elevilor în mod diferit în scopuri diferite poate răspunde preocupărilor lor menţinând beneficiile învăţării în colaborare. Grupele desemnate eterogene sunt potrivite pentru multe proiecte, dar cel puţin o parte a claselor de elevi ar trebui să se bazeze pe realizările lor individuale. De asemenea, elevii pot fi grupaţi după interesul comun sau după alegerea elevului. În clasa sa de geometrie, Catherine Reed (2000) a plasat elevii care au dovedit competenţă privind conceptele unei anumite unităţi în grupe care au studiat aspectele mai dificile ale subiectelor studiate de restul clasei. Toţi elevii ar putea participa la una din aceste grupe dacă dovedesc cunoştinţe solide într-un anumit domeniu. Oferirea de opţiuni reprezintă cheia pentru a răspunde nevoilor tuturor elevilor dintr-o clasă normală, inclusiv ale elevilor care sunt înzestraţi sau talentaţi. Tomlinson (2000, 1995) identifică trei metode de a diferenţia instrucţiunile pentru elevi. Cu o planificare atentă, prin evaluare şi elaborare de proiecte creative, elevii înzestraţi şi talentaţi îşi pot atinge potenţialul într-o clasă obişnuită, alături de toţi ceilalţi elevi.
 * 1) Selectarea unei abilităţi sau strategii adecvate pentru instruire
 * 2) Etichetarea şi clasificarea abilităţilor pe categorii
 * 3) Modelarea abilităţilor de gândire prin gândirea cu voce tare
 * 4) Practica îndrumată a lucrului cu un partener sau cu un mic grup
 * 5) Explicarea modului în care trebuie utilizată deprinderea sau strategia şi când anume
 * 6) Antrenarea permanentă privind utilizarea deprinderilor în mod eficient
 * Metacogniţia**
 * Gruparea flexibilă **
 * Diferenţierea elevilor înzestraţi şi talentaţi**
 * Conţinut -- o varietate de metode pentru elevi de a explora conţinutul
 * Proces -- o varietate de activităţi de percepere a sensului sau procese prin care elevii pot ajunge să înţeleagă şi să "deţină" informaţii şi idei
 * Produs -- o varietate de opţiuni prin care elevii pot demonstra sau arăta ce au învăţat